Asuin Chicagossa ystäväni Clem Floydin kanssa.
Clem oli pienen saksalaishutsun, The Duchessin, kanssa.
Hän oli söpö ja jotain alle 130-senttinen.
Ja todella suosittu.
Ja me olimme niin lärvit kuin mahdollista.
Vedimme ihan kaikkea mitä meillä ja muilla oli.
Olimme menossa sankarimme John Coltranen keikalle.
Bändi aloitti tämän sävelmän, ja sitten Coltrane aloitti soolon.
15-20 minuuttia pitkän. Hän puhalsi tosissaan.
Ja olin tosi pöllyssä.
Se oli liikaa minulle. Syöksyin miestenhuoneeseen.
Nojasin pääni oksennuksenvihreään kaakeliin. Muistan vieläkin sen värin.
Ja ajattelin: "Okei, kyllä tämä tästä. Kokoa nyt itsesi."
Joku potkaisi oven auki.
Pum! Se oli Trane.
Hän potkaisi oven auki, koska...
Hän oli soittanut kaikkein kiihkeimmin kuin koskaan voisi kuvitella.
Hän ei ollut lopettanut sooloa.
Soolo vain jatkui,
ja hän oli pisteessä, jossa mittari menee tappiin.
Hän oli kuin liekeissä.
En ollut eläessäni kuullut kenenkään soittavan musiikkia kiihkeämmin.
Siinä pienessä kaakeloidussa vessassa.
DAVID CROSBY ON OLLUT ETURIVIN ROCKTÄHTI 50 VUOTTA.
HÄNEN TAISTELUNSA TERVEYS- JA RIIPPUVUUSONGELMIA-
VASTAAN TUNNETAAN.
72-VUOTIAANA CROSBY KOKI LUOVAN UUDELLEENSYNTYMISEN.
"Crosbyn ihmepaluu on eräs musiikki- maailman tyydyttävimpiä tapauksia."
"miten hän voi olla vielä hengissä?"
Minulta kysytään, kadunko jotain. Kadun päihtyneenä hukkaamaani aikaa.
Minä pelkään.
Pelkään kuolevani.
Ja se on lähellä.
En pidä siitä.
Haluaisin lisää aikaa. Paljon lisää aikaa.
Tämä oli Big Sur Folk Festival.
Ja Christine on tuossa.
Tässä olemme me neljä.
Tuo olisi ollut Human Highwayn albumikansi.
Tuossa olen ennen viiksiä. The Byrds.
Luoja, onpa hyvä kuva Milesista. Siinä on juuri se intensiteetti.
Minä ja Neil.
Minä ja Garcia. Jumala siunatkoon Jerry Garciaa.
Tässä olen Lighthouse-yhtyeen kanssa. Meillä on tosi hauskaa,
ja olen niin onnellinen tuossa.
Jos sanoisin sinulle: "Ei musiikkia, et saa sitä yhtään,
mutta saisit iloista kotielämää ja uskomattoman perheen..."
- Eikö musiikkia? - Ei musiikkia.
Tekisitkö kaupat?
Se ei olisi elämää minulle.
Onko se itsekäs asia?
En tiedä. Ehkä.
Mutta ei. Minä, musiikki? Ilman musiikkia?
Ei kiinnosta.
Minulla ei ole muuta annettavaa. Voin auttaa vain sitä kautta.
Ei ole muuta annettavaa.
En tahdo lähteä. Yritän saada aikaan monia asioita.
Konsertoin, koska rakastan laulamista.
Minun täytyy tehdä kiertueita,
koska minun on ostettava ruokaa ja maksettava asuntolainani.
Vaikeinta on kotoa lähteminen. En tykkää siitä.
Rakastan vaimoani ja poikaani. Rakastan olla täällä.
Hei, Mama! Kuinka tyttöni voi?
Tunnen paineita, joo.
Olen Crosby, Stills, Nash and Youngin jäsen, jolla ei ole ollut hittiä.
Pärjään, koska tiedän mitä kohti hän kulkee.
Tiedän, mikä tekee hänestä onnellisimman.
Olen 76-vuotias.
Minulla on ollut kaksi tai kolme sydänkohtausta.
Sydämessäni on kahdeksan stenttiä.
Minulla oli C-hepatiitti,
joka tuhosi maksani, joten tarvitsin maksansiirron.
Olen diabeetikko. Se tappaa ajan myötä.
Mutta olen onnellinen.
En usko ihmisten tietävän, kuinka sairas hän on.
Iloitsen, että hän on niin itsepäinen ja tahtoo kuitenkin laulaa.
Saatan sanoa: "Kulta, jää kotiin ja mene sydäntohtorille.
Älä lähde kiertueelle." Hän vastaa: "Vitut. Minä lähden."
Minun täytyy hyväksyä se.
Minun on sanottava: "Mene vain. Pidä hauskaa."
Vaikka en ehkä enää näkisi häntä.
Tässä vaiheessa elämääni jokainen...
saamani minuutti...
on arvokas.
Aika on lopullinen valuutta.
Joten, miten käytät sen?
Halusin hänen laittavan perheen etusijalle ja uskoin, että hän tekisi niin.
Täällä todella tunnen olevani elossa.
Ainoa lohtuni on toivoa, että kun valo lopulta sammuu,
että se tapahtuisi hänen laulaessaan.
Inhoan lähtemistä.
Inhoan kotoa lähtemistä.
Rakastan laulamista, mutta inhoan lähtemistä.
Kuuden viikon päästä palaat.
Toivottavasti.
Lupasin vaimolleni palata.
Pidä peukkuja.
Kun olin nuori poika,
äitini vei minut puistoon, jossa soitti pieni sinfoniaorkesteri.
Ja orkesterin voima vaikutti minusta valtavalta.
Se vyöryi ylitseni aallon lailla.
Ja huomasin, että kaikki kyynärpäät liikkuivat yhtaikaa.
Kaikki kepit heiluivat samaan tahtiin.
Se oli tosi vaikuttavaa. Jätti ison jäljen.
Sitten tuli vastaan Everly Brothers. Ajattelin: "Ahaa."
Ja aloin laulaa mukana kolmatta stemmaa.
Stemmojen laulaminen on luonnostaan mieleeni.
Äitini oli humanisti...
ALIPH CROSBY JA DAVID
...ja ihmisten tasa-arvoisuus oli se juttu.
Äitini sai Josh Whiten levyn.
Se on ensimmäisiä muistamiani levyjä.
Siinä oli laulu nimeltä "Strange Fruit".
En ymmärtänyt sitä, joten menin kysymään äidiltä:
"Mitä outoa hedelmää hän tarkoittaa?"
Äitini alkoi itkeä.
Oli käsittämätöntä, että joku voisi hirttää toisen ihmisen-
ihonvärin takia.
Äitini oli tosi hyvä rakastamaan.
Isäni oli kuivakka, vanha äijä. Hän ei ilmaissut mitään sellaista.
CROSBYN PERHE
Perheemme toimi hiukan huonosti.
Seuraavat kuvat antavat käsityksen työmetodistani.
KUVAUS: FLOYD CROSBY
Yksi varhaisista muistoistani oli-
kun isäni ponnisti itsensä B-24:n sisään-
ja lensi kauas toiseen maailmansotaan.
Hän oli siis sotakuvaaja.
Se oli tosi vaarallista, mutta hän ei puhunut siitä.
Hän näki pahoja juttuja.
Sheriffi.
Hän voitti Oscarin elokuvasta Tabu-kiellettyä onnea,
ja Sheriffistä Golden Globen.
Jokaisella heilurin liikkeellä,
joka sekunti,
miehen elämä kului tikittäen.
Hän oli huippukuvaaja.
Isäni ei koskaan sanonut rakastavansa minua.
Hän ei koskaan lausunut niitä sanoja. Ja sillä on vaikutuksensa.
Olin hiukan yksinäinen lapsi.
Vähän pulska, enkä oikein suosittu. En ollut hyvä urheilussa.
Olin luokan pelle.
Kuriongelmia. Jouduin aina hankaluuksiin.
Lensin ulos varmaankin kaikista kouluista, joita kävin.
Kaipasin huomiota.
Yritin koko ajan saada huomiota.
Etsin aina hyväksyntää.
Rapsuta korvantaustaani, sano minua hyväksi.
Yksi tyttö ehdotti, että kokeilisin töitä
VARHAINEN DEMO NOIN 1962
Edes yhden päivän oikeaa työtä
Vastasin hänelle vain virnistäen...
Veljenikin oli muusikko.
Häneltä sain ensimmäisen kitarani.
DAVID JA ETHAN CROSBY
Hän tutustutti 50-luvun jazziin. Silloin putosin kaninkoloon.
Tämä on Sunset Boulevard.
Jos aiot olla Los Angelesissa jollain kadulla, kannattaa olla tällä kadulla.
Hei.
Olen David Crosby, ja yhdessä olemme "The Byrds".
Olimme luullakseni ensimmäisiä sähköyhtyeitä.
Se oli ihanaa.
Saimme huomiota tytöiltä,
minkä vuoksi olimme tietysti ylipäätään alkaneet soittaa.
Mutta ei ole välttämättä hyvä asia menestyä niin varhain ja nuorena.
Olin älyttömän onnekas. En usko ymmärtäneeni kuinka onnekas.
Tähteys tekee...
THE BYRDSIN PERUSTAJAJÄSEN
Tunnet itsesi tärkeämmäksi kuin oletkaan.
Vuosina 1965-66 olimme ykkösiä,
hengailimme The Beatlesin kanssa, ja se meni päähän.
Me tunnemme aidot itsemme. Olemme erilaisia kuin imagomme.
Kuka on tuo pitkätukkainen nuorukainen takanasi oikealla?
Takaoikealla.
- Kuka se on? - Se on The Byrdsin Dave, kaverimme.
Moikka, kaverit.
Minä vain lymyilin ja tarkkailin. Yritin oppia, miten ollaan rokkitähti.
He osasivat sen.
Nuoria, itsevarmoja, fiksuja, todella luovia,
ja nostatusta hepilleni.
Ciro's.
Yksi harvoista asioista, jonka managerimme Jim Dickson hoiti hyvin.
Hän sai meidät sinne ja kutsui kaikki Hollywood-tuttunsa.
"Teidän on tultava. Mimmit ovat mielettömiä."
Joten kaikki tulivat sinne. Oli tärkeää näyttäytyä siellä.
Ovatko muistot sinulle mustavalkoisia vai värillisiä?
Erittäin värillisiä.
Dylan tosiaan vieraili. Hän soitti kanssamme livenä.
Muistan, kun näin Bob Dylanin ensimmäistä kertaa,
kuinka lumoutuneita kaikki olivat hänestä.
Tämä on "Hey, Mr. Tambourine Man", soita minulle yksi laulu.
Hänen sanoituksensa ja laulunsa olivat niin hyviä.
Hei, Tamburiinimies
Soita minulle yksi laulu
Kilisevänä kolisevana aamuna
Perässäsi tuun...
Muistan olleeni kateellinen.
David sanoi: "En tykkää siitä.
Tasatahtista folkhumppaa. Radiot eivät ikinä soita sitä."
Joten me sovitimme sen uudestaan tähän tapaan...
Hei, Tamburiinimies
Dylan tuli, ja soitimme "Tambourine Manin" hänelle.
Hänellä alkoi raksuttaa.
Hän lähti ja hommasi itselleen oitis sähköyhtyeen.
Hei, Tamburiinimies...
Tuolla sattui jotain hauskaa. Kävin katsomassa The Doorsia.
Silloin varmaan aloin inhota Morrisonia.
Hän otti aurinkolasini pois ja sanoi: "Et voi piilotella noiden takana."
Ja olin tietysti LSD-pöllyissäni.
Joten teleporttauduin huoneen toiselle puolelle.
En ikinä antanut sitä anteeksi.
Ei! Aja suoraan.
Etkö halunnutkin Laurel Canyoniin?
Aloin olla vastakulttuuriin kuuluva kapinoiva henkilö-
samoihin aikoihin, kun aloin kasvattaa tukkaa.
Meistä alkoi tulla hippejä.
Aluksi ihmiset eivät halunneet nähdä kaltaisiamme.
Sain kokea, mitä on olla toisen luokan kansalainen.
Se saa kapinoimaan paljon.
Äitisi vetää huumeita, etkä tiedä siitä!
Silloin minusta alkoi tulla roolihahmo.
Venäläinen paita ja hattu.
Hei, Joe, mihin menet rahojesi kanssa?
Tiedän, että poliittisten mielipiteiden esittäminen todella häiritsi.
Tämähän kuvataan televisioon. Tämä takuulla leikataan pois.
Sanon sen kuitenkin.
Kun presidentti Kennedy tapettiin, tappajia ei ollut vain yksi.
Häntä ammuttiin monista eri suunnista eri aseilla.
Tarina on salattu, todistajia on tapettu.
Tämä on teidän maanne, hyvät naiset ja herrat.
Davidistä oli tullut sietämätön.
Hänen kanssaan oli vaikea olla. Hänen lähellään ei halunnut olla.
Minusta ei ollut meidän asiamme nousta lavalle-
edistämään näitä asioita, kuten Kennedy-salaliittoteoriaa.
En tiedä, mikä häntä ajoi. Tahtoiko hän pelastaa maan?
En tiedä.
Meidät nähtiin pop-yhtyeenä, joka yritti esittää pop-tähtiä,
eikä poliittisten mielipiteiden ajateltu kuuluvan siihen.
Aloin aavistella mahdollisia törmäyksiä...
THE BYRDSIN PERUSTAJAJÄSEN
...Rogerin ja Davidin välillä.
Tässä talossa he antoivat minulle potkut. He tulivat kahdella Porschella.
Tämä ei toimi. Haluaisimme sinun jättävän bändin.
Emme halua sinua enää bändiin.
Liikaa politiikkaa, liian vähän musiikkia.
Kun yritämme esittää biisiä, josta et pidä, sinä vain nukahdat.
Lisäksi se biisi siskonrakastajista ja vesiveljistä ei ole siisti.
Se on vain outo.
Sanotaan suoraan, sydämesi ei ole mukana.
Sinusta on kivaa provosoida,
eikä hyvällä tavalla.
Sanoin: "Olette väärässä ja teette suuren virheen, mutta ei haittaa.
Olkoon sitten. Hyvä on.
Mutta 'Guinnevere' ja oudot vireet lähtevät mukanani."
En kadu sitä, tietenkään.
Olin hankala tyyppi, joka kehittyi huimaa vauhtia.
Ja...
En ollut helppo.
Iso ego, ei aivoja, hölmö.
Se hiersi.
Tein sitten sen, mitä tehdään kun saa potkut bändistä.
Lähdin vetämään.
Ajattelin lähteä seilaamaan.
Se upea kuunari iski heti silmääni.
Yritin ottaa siitä selvää. Se oli ollut myytävänä jo jonkin aikaa.
Laskin liikkeelle huhun-
parin ihmisen kautta Lauderdalessa, että päämaston alla oli lahoa,
jonka selvittäminen olisi maksanut paljon.
Tarjosin sitten 25 000, ja he suostuivat.
Sain rahat Peter Torkilta.
"Peter, olen rahaton, sain potkut The Byrdsistä. Voisitko...?
Haluan purjehtimaan.
Lainaisitko 25 000?"
Purjehtimaan Tyynellemerelle tai Karibialle,
herätä tuntien meren liikkeen...
Vene ajelehtii itsekseen,
aallot tulevat, ottavat mukaansa ja antavat meille vauhdin.
Se on sellainen valtava hidas tanssi.
Ja alus on niin upea.
Tuntuma, visuaalisuus, äänet...
Kaikki aisti-informaatio.
Äänekkäämpi, puhtaampi, kirkkaampi.
Ja se on kaunis.
Ollessamme rannalla-
aistejamme pommittaa niin paljon informaatiota, että sitä on suodatettava.
Kun lähdemme tuonne,
jossa on paljon tilaa ja vähän informaatiota,
se on todella herkullinen tunne.
Se on elämäni todella taianomainen osa.
Olen säveltänyt siellä paljon hienoa musiikkia.
Sävelsin siellä kappaleet "Lee Shore", "Page 43" ja "Wooden Ships".
Valtameri on täyttä totta. Hollywoodin vastakohta.
LAUREL CANYON
Taisin muuttaa tänne ensimmäisenä.
Siis tuntemistani muusikoista.
Saattoi olla joku muukin, mutta en tiedä kuka se olisi ollut.
Ensimmäisenä päivänäni Kaliforniassa näin David Crosbyn.
Hän seisoi Laurel Canyon Country Storen kuistilla.
Hänellä oli se lierihattu toisen Byrds-albumin kannesta-
ja pieni nahkaviitta.
Katsoin ja ajattelin: "Jestas, tuossa on David Crosby."
Te olette sekaisin.
Tällä ei ole elokuvallista arvoa.
Ei synny kohtausta. Se ei ole täällä.
Kyse ei ollut mistään yhteisöstä. Yritimme päästä savusumun yläpuolelle.
50-luvulla savusumu oli todella kamala.
Kun ihmiset huomasivat muusikot täällä ylhäällä...
FRANK ZAPPAN TALO
...tai kuulivat muusikkojen asuvan täällä,
he alkoivat hengailla täällä törmätäkseen muusikoihin.
Mitä olisit toivonut heidän tietävän siitä,
mitä tämä paikka oikeasti edusti?
Tiedätkö?
Me vain teimme täällä ruokaostoksemme.
Emme me hengailleet täällä.
- Mistä täällä saa kahvia? - Hyvä on.
Kuinka saa kahvia?
Puhutaan näistä kuvista, Croz.
En ole niissä.
En ole yhdessäkään noista kuvista.
- Tiedän sen, mutta... - Nuo ihmiset ilmaantuivat tänne jälkeeni.
- Okei. - Ota kuvia.
Ainoat, jotka tunnen ovat The Doors, enkä pitänyt heistä.
En usko, että kukaan heistä asui koskaan täällä.
Morrison, mikä urpo.
No...
Cass asui mäen päällä.
Woodrow Wilsonilla. Hän asui täällä.
Meistä tuli tosi läheisiä ystäviä.
Meillä molemmilla oli hyvää ruohoa. Tiesimme, mikä oli elämässä tärkeää.
Tosi, tosi fiksu.
Yksinäinen.
Lihava tyttö.
Joka toivoi olevansa rakastettu.
Hän oli rakastettu, mutta ei haluamallaan tavalla.
Onko sinua rakastettu haluamallasi tavalla?
Luulen olleeni ihan pihalla.
En usko olleeni hyvä rakastaja, enkä hyvä ihminen...
Kumppanille. Uskon olleeni itsekäs.
Ja...
Sekopää. Ja ajan myötä muutuin sekopäisemmäksi.
Oli paljon naisia, joiden kanssa rakastelin.
Satoja.
Huumeet muuttavat sinua.
Ja kokaiinilla on taipumus aiheuttaa pakkomielle seksiin...
ja muuhun.
Ylitin rajoja, joita ei osaa edes kuvitella.
Ihme, että yksikään nainen, joka kesti minua, todella kesti minua.
Mutta he kestivät.
Loukkasin monia tyttöjä. Loukkasin monia ihmisiä.
Ja vedin monia nuoria tyttöjä kaikenlaisiin ikävyyksiin.
Dana.
Ja Debbie Donovan.
Nancy oli tosi rankka, koska olin täysin huumekoukussa.
Hänen piti päästä pois ja pelastaa elämänsä.
Mutta en halunnut jäädä yksin.
Tuliko hän riippuvaiseksi elämäntapasi takia?
Takuulla.
Tuntuiko sinusta, että aiheutit hänen riippuvuutensa?
Kyllä.
Olivatko he huumeriippuvaisia? Kyllä vain.
Ja kyllä, minä aiheutin sen. Minä ajoin heidät siihen.
Kokaiiniin ja heroiiniin.
Se, mitä teet itsellesi on se, mitä teet itsellesi.
Voit olla siitä ylpeä, tai se kuvottaa sinua,
mutta se ei ole oikeasti moraalinen kysymys.
Sillä on merkitystä, mitä teet muille ihmisille.
Ja minä palasin, ja pystyin korjaamaan siltoja.
Onnistuin korjaamaan välit-
kaikkiin naisiin, joista välitin. Paitsi tyttäreeni Donovaniin.
Minun pitäisi kiittää heitä rakkaudesta ja maailmani laajentamisesta.
He kaikki opettivat minulle jotain.
Ja jokainen rakasti minua-
parhaan kykynsä mukaan, ja he rakastivat minua tosi hyvin.
Paremmin kuin minä heitä.
Luulisin.
Tuntuiko Joni ikuiselta, kun te...
- Eikö? - Ei.
Kun ensi kerran tapasin Jonin Floridassa,
hän lauloi kahvilassa,
ja olin melkoisen lumoutunut hänestä.
Ihastuin häneen vähän niin kuin olisin pudonnut betonimyllyyn.
Muistan nauraneeni ja itkeneeni saman puolen tunnin aikana.
Joni puolestaan on sanonut,
että hänestä tuntui kuin olisit esitellyt häntä ympäriinsä.
Niin juuri teinkin.
Hän on täysin oikeassa, mutta hän kuvailee sitä päsmäröinniksi.
Minä avasin hänelle kaikki vitun ovet Hollywoodissa.
Rakastan häntä, ja hän on meistä paras laulaja-lauluntekijä.
Sanoin: "Hei, polta tämä. Joni, laulaisitko jotain?"
He olivat ällikällä lyötyjä. He eivät olleet kuulleet ketään hänenlaistaan.
Joni ja Clapton ynnä muu, sellaista se oli koko ajan.
Tuotin hänen ensilevynsä, enkä tehnyt sitä erityisen hyvin.
En saanut hänelle mahtavaa saundia,
mutta sain tallennettua hänen olemuksensa.
Hän ajatteli, että Judy Collins oli menestynyt.
Hän tarkoituksella... Kun hän tajusi, että hän oli ihmisille liikaa,
hän meni pidemmälle.
Käänny vasempaan.
Hän sanoi: "Haista vittu."
Mutta niin se oikeasti oli. Hän oli ihmisille liikaa.
Ollaan lähellä. Tuolla se on.
Hyvä. Aja sinne.
Mennään kävelemään. Täällä on rauhallista.
- Kunnes meidät ajetaan pois. - Niin.
- Olemme tunkeutujia. - Ei sinua ajeta pois.
Taiteilijat ovat lumoavia. Joni, Cass, Janis.
Koin niitä tusinan.
He olivat kaikki haavoittuneita, nerokkaita-
ja yksinäisiä. He olivat kaikki...
fantastisia.
Miksi rakastuit Joniin etkä kehenkään muuhun?
Hän tahtoi minun rakastuvan.
Hänellä oli pokkaa.
Yhtenä iltana olimme isolla illallisella, meitä oli parikymmentä.
Hän tuli kitaraa rämpyttäen-
ja istui alas sanoen: "Tein uuden biisin."
Me kaikki sanoimme: "Upeaa. Jonin uusi biisi.
Tosi mahtavaa. Laula se meille."
Ja se oli ilmiselvästi hänen...
"haista vittu ja hyvästi" minulle.
Sitten hän lopetti laulun ja katsoi minuun.
Se vahva ja vihainen ilme kasvoillaan, ja lauloi sen uudestaan.
Joni Mitchell on ainutlaatuinen.
Varmaankin paras kundi hänelle oli Graham Nash.
Olin iloinen, että he olivat yhdessä.
Olin jo rakastunut Christineen.
Tästä talosta "Our House" kertoi.
Näetkö valon sisällä?
Tuo kellertävänvalkoinen. Se on keittiö.
Siellä Crosby, Stills and Nash syntyi, tuon lampun alla.
Siellä seisoimme, kun lauloimme yhdessä ensi kertaa.
HARJOITUKSET ELOKUU 1969
Cass esitteli minut Grahamille.
En alkuun tiennyt, kuka hän oli.
Mutta pidin hänestä.
Hän lauloi ylästemmat.
Ja me olimme kuin...
Plim! Tiedäthän.
Sillä hetkellä tajusimme, mitä tekisimme seuraavat vuodet.
Crosby, Stills and Nashin saundi...
GRAHAM NASHIN ÄÄNI
...syntyi 40 sekunnissa.
Ei vuosien aikana. Ei kuukausien harjoittelun tuloksena.
40 sekunnissa.
Takana on pieni tila puutarhalle.
Pitäisi olla hiljaa Greek Theatreen asti,
tai koska eka keikka onkaan. Voin vain laulaa osani,
mutta siten emme saa yhteissointia.
Emme voi harjoitella niin, että se kaikki toimisi.
Niiden pitää olla mukana. Dallaskaan ei vain soita biisiä.
He kuuntelevat laulua. Hän on tietoinen lauluosuudesta.
Nyt pitää saada tämä toimimaan akustisesti.
Yritetään saada isompi paikka.
David ja minä olemme istuneet jo ainakin puoli tuntia,
koska meille sanottiin, että soittaisimme akustista kitaraa.
- Selvä. - No, missä Stephen on?
En aio antaa pelolle periksi tuumaakaan.
Sinä olet häipynyt kahtena päivänä peräkkäin, vitun tekopyhä.
- Vitutat minua. - Testi.
49, 65. Hei.
Hyvät naiset ja herrat, toivottakaa tervetulleiksi...
WOODSTOCK ELOKUU 1969
...Crosby, Stills and Nash.
Kiitos. Tarvitsimme tuota.
Tämä on toinen keikkamme.
Tämä on vasta toinen esiintymisemme yleisölle. Meillä on paskat housuissa.
WOODSTOCK-FESTIVAALI 3 PÄIVÄÄ RAUHAA ja MUSIIKKIA
Kaikki kysyvät aina Woodstockista, koska se on kasvanut valtavasti.
Mitä kauemmas etäännymme siitä, sitä suuremmaksi se kasvaa.
Siinä oli kyse hengestä. Ihmiset olivat kivoja toisilleen.
Näin tytön...
Nätti blondityttö, lyhyt hame, hyvät sääret, kävelemässä mudassa.
Hän loukkasi jalkansa mudassa olevaan lasinsiruun.
Aika paha haava. Se vuosi kunnolla verta.
Tämä tyyppi oli New Yorkin maantiepoliisi.
Hänen kenkänsä olivat kiiltävät ja housut tosi hyvin prässätyt.
Hän näytti tosi staililta.
Sitten vailla mitään epäröintiä-
hän meni tytön luokse ja nosti hänet mudasta-
saaden kaiken veren ja mudan päälleen.
Sitten hän kantoi hänet autoon. Laski hänet varovasti alas.
Sitten 15 hippiä tuli työntämään poliisiautoa irti mudasta.
Yhtäkkiä hommamme toimii.
Me juoksimme sillä pellolla.
Meidät näkee siinä. Kun tulimme Dick Cavettin TV-show'sta,
kun näet meidät kaikki, juoksemme sillä pellolla.
Monet yleisössä ovat kovin väsyneitä, sillä he tulivat tänne-
käsittääkseni suoraan Woodstockista.
Ja festivaaleilla ihmiset ovat...
Tässä näkyy meidän kaikkien henki, miltä meistä tuntui silloin,
kuinka iloisia ja luottavaisia olimme.
Yhtäkkiä maailmassa oli järkeä, ja meillä oli voittajafiilis.
Olen vielä mudassa.
Me saamme sen hiton sodan loppumaan.
Voinko kuvailla, miltä se näytti helikopterista?
Se oli kuin makedonialainen armeija Kreikan kukkuloilla-
sekoitettuna valtavaan mustalaislaumaan.
Me saamme muutoksen aikaan.
Me korjaamme tämän helvetin jutun.
Minulla on yksi, enkä pidä sitä vääränä.
Hengittämämme ilma ei ole puhdasta.
Olette kai tietoinen? Kaikki ovat.
Ajatelkaapa.
Ainoa ratkaisu tuntuu olevan se,
että saataisiin GM, Ford, Chrysler, 76, Union, Shell ja Standard konkurssiin.
No niin.
Tuo nyt on vain pohja iskulauseelle, se on epätodennäköistä.
Varsinkin kun neljä niistä on sponsoreitani.
En tiedä, kuka täällä asuu nykyään.
Istuin tässä... kännissä autossani.
Neil ajoi ohi ja näki minut.
Se oli silloin, kun yritimme päättää, haluammeko hänet bändiin vai emme.
Olimme Crosby, Stills and Nash, ja levymme oli listaykkönen.
Hän kääntyi ja ajoi viereeni.
Hän istui auton takaluukulle-
ja lauloi minulle kolme tai neljä biisiä.
"Helpless", "Country Girl" ja sellaista.
Silloin päätin, että todella halusin hänet bändiin.
Koko alkuperäinen ajatus yhtyeestä oli perustaa emoyhtye,
joka mahdollistaisi meille vapauden tehdä, mitä halusimme.
Me kaikki olemme vielä musiikin orjia.
Vieläkin.
En osaa kuvailla, miten mahtavaa oli olla siinä bändissä.
Se tuntuu olevan pitkä
Tuntuu olevan pitkä
Aika
Niin pitkä, pitkä aika
Ennen aamunkoittoa...
Suhteemme muodostui kavereista,
jotka saavuttivat jotain yhdessä ensimmäistä kertaa parrasvaloissa.
Siis sellaista huomiota, jota he eivät olleet ikinä saaneet.
Olimme hulluja, vailla... Oli paljon paineita.
Stephen, niin lahjakas.
Todella vaikuttava heppu.
Synteesiä on ottaa kaukana toisistaan olevia juttuja-
ja yhdistää ne-
luoden jotain uutta. Siitä siinä oli kyse.
Alkuvuosina, joka kerta kun menimme lavalle, se oli fantastista.
Osasimme laulaa yhdessä.
Nash on uskomaton stemmalaulaja.
Olimme varmaankin Amerikan ensimmäinen superyhtye.
Vuoden 1974 kiertueella keräsimme valtavia yleisöjä.
Todennäköisesti eniten sitten The Beatlesin.
He näkevät oikeita ihmisiä lavalla.
Meillä ei ole korkeita korkoja, paljetteja eikä savupommeja.
Meillä on vain nämä kaverukset ja laulut.
Meillä ei ole muuta. Ei ole koskaan ollut.
Musiikki on aina ollut tärkeintä.
Pohjimmiltaan uskon meidän ajatelleen,
että neljän tyypin mahduttaminen tilaan, johon mahtuisi vain kolme,
olisi räjähtävää.
Olimme oikeassa.
Hän taisi juuri lopettaa kuvaukset.
Avaa ovi ja hyppää autoon. Emme pyydä muuta.
Mikki kiinni.
Huomenta, David.
HENRY DILTZIN VALOKUVAUS
Aika aikaista, vai mitä?
- Mitä kuuluu? - Kiva nähdä, hei.
En ollut kuvaaja vaan muusikko, jolla oli kamera.
Minulla ei ollut studiota tai valoja. En ole koskaan kehittänyt filmirullaa.
Minä vain rajasin ja painoin nappulaa oikealla hetkellä.
Salaisuushan on olla silloin paikalla.
He olivat kavereitani, ja minä hengailin mukana.
Kyselit niistä klassikkovalokuvista. No, kuka olisi arvannut?
Silloin kun kuvasimme tuolla sohvalla albumin kanttanne...
Sitten ajoimme lähelle käytettyjen vaatteiden kauppaan-
ja otimme liudan kuvia vaatteissa.
Emme edes tienneet ottaneemme kuvan albumin kanteen.
Palasimme päivän pari myöhemmin, mutta talo oli kadonnut.
Horoskooppimerkkini on neitsyt. Minä analysoin.
Sinä olet leijona. Sanot, mitä ajattelet.
Hän uskoo tuohon paskaan. Uskomatonta.
- Älä viitsi. - Minä vuonna synnyit? 1940?
Et kai aio kertoa kiinalaisesta eläimestä?
Mikä on kiinalainen eläimesi?
- Älä kerro kiinalaisesta... - Tiedän, että olet... kai käärme.
- Kerro nyt. - Vuonna 1941.
Kiinalaisessa astrologiassa käärme on tosi onnekas.
Eikö sinusta elämäsi ole ollut jokseenkin onnekas?
- Todella radikaalisti. - Siis, että istut siinä nyt.
- Siksi juuri. Olet leijona-käärme. - Ei liity astrologiaan.
Olen neitsyt-tiikeri.
- Puhut paskaa. - Sinähän sen tiedät.
No niin. Hyvä.
Kun osoittelen päätäni lippupyssyllä,
se ilmaisee jotenkin, että olen Yhdysvaltojen hallitusta vastaan.
- Odota. Älä puhalla. - Miksen?
Siitä tulee liikaa savua.
Pidän savusta.
Se, että hän poltti marisätkää lippupyssyn kanssa raivostutti heitä.
- Se oli kuin... - Kun sanon siitä kuvasta:
"Näyttää kuin meillä olisi ollut suunnitelma.
Tehdään lippupyssy-
ja pannaan David poseeraamaan valkoista taustaa vasten."
Ei. Se oli vain...
Crosby, Stills and Nash oli Minneapolisissa.
Puhuit Bob Dylanille puhelimessa ja poltit sätkää.
Sitten oveen koputettiin.
Graham Nash avasi oven ja heitti lippupyssyn sängylle.
- "Hei, Croz, yksi fani teki tämän." - Puhut paskaa.
- Se oli tosi hyvä kuva. - En ole ikinä käynyt Minneapolisissa.
Se oli hyvä kuva.
- Voilà. Tässä. - Yksi.
- Otan tämän. - Tämä...
Tämä vaikuttaa kivasti lääkkeittesi kanssa.
Paskaa.
Tarvitset paremman huumekauppiaan.
- Jumalan yrtti. - Hommaan sinulle kunnon ruohoa.
Yksi lempilauseeni on Garcialta.
Kun hän otti ensimmäisen kerran happoa, hän sanoi:
"Tiesin, että meneillään on enemmän kuin meille on kerrottu."
Meillä oli aina tapana sanoa: "Eräänä päivänä juristit ja poliitikot...
Meistä tulee niitä tyyppejä, jotka pääsevät korkealle-
ja ymmärtävät, mistä elämässä on kyse."
Huumeet ovat siistejä. Olen parhaillaankin tripillä.
Kiva, kun tuntuu hyvältä.
Kun jää jumiin yhdenlaiseen juttuun, jää paljosta paitsi.
- Uskonto. - Musiikki.
- Diilaus. - Avaruusvanukas.
- Jumala. - Hyväntahtoinen anarkia.
Se tapahtui jotenkin. Tai ei ihan. Ehkä se vielä tapahtuu.
Vanhaa hippihenkeä on vielä jäljellä Greenpeacessa,
ympäristöväessä.
Viiksistä tuli nopeasti tavaramerkin kaltainen.
Mikä se Dennis Hopper-juttu oli?
Hän käytti minua pohjana hahmolleen elokuvassa Easy Rider.
Olen pöllyssä. Tajuatko, hei?
Näin jonkun satelliitin.
Se oli mahtava elokuva jo siksi, että se viittasi minuun.
Jos olisin ollut siinä mukana, se olisi ollut paljon parempi.
Paljon vakavampi elokuva.
EASY RIDER-MATKALLA
Äidin, Jumalan, kodin ja omenapiirakan viimeinen linnake.
Ne ovat ihan perseestä.
Mitä?
Ja toisaalta on yksi tyttö...
joka kirmaa kukkapellon halki.
Puolialasti, pilvessä ja nauraen.
Auringonpaisteessa.
Kun tarjoat näitä kahta vaihtoehtoa lapselle,
ja lapsi on liian fiksu tehdäkseen sen virheen.
No, tuota takuulla voin käyttää.
Ja menoksi!
2017 YHDYSVALTAIN KIERTUE
Tämä on ensimmäinen konserttimme.
BOULDER, COLORADO
Viime vuodet ovat olleet minulle loistavia.
Olen tehnyt neljä sooloalbumia. Viides on tulossa.
Tein jotain, mitä showbisneksessä ei pitäisi tehdä.
Jätin ison bändin, Crosby, Stills and Nashin,
jolla oli vakaat tulot.
...Rock and Roll Hall of Famen jäsen,
The Byrdsin ja Crosby, Stills and Nashin perustajajäsen,
laulaja-lauluntekijä David Crosby.
Olemme isoja fanejasi.
- Äänesi on uskomaton. - Kiitos.
- Kuinka olet huolehtinut siitä? - En ole.
- Kuinka? - En mitenkään ole.
Se juuri yllättääkin, olemme kuulleet vuosien varrella tarinoita sinusta.
- Ilman muuta. - Ihmettelemme: "Elääkö hän?
Ovatko hän ja Keith Richards vielä hengissä?"
Olet hengissä, mutta että äänikin vielä.
Luoja on siunannut sinua uskomattomalla äänellä.
Joo, juuri niin.
Tämä elämähän on hyvä
Vaikka, vaikka
On näitä ylä-ja alamäkiä
Ja sinun on syytä hörpätä sitä
Tai muuten saat huomata
Sen menneen sinulta ohi
- "Almost Cut My Hair". - Älä tee sitä.
- Älä.
LEXINGTON, MASSACHUSETTS
Minun täytyy varoittaa, että on juttu...
Siis mitä tapahtuu, kun leikkaat tukkasi...
Basistini pilailee kustannuksellani.
Kuinka hauska bändi tämä onkaan.
Ne kiusaavat minua kaiken päivää.
Tämä on rakkauslaulu.
Sen huomaa vasta kolmannessa säkeistössä.
Kuinka voisin koota
Nämä sanat hyvin yhteen?
Panna ne kasaan
Kuin höyhenet lattiallasi...
Onko kukaan rakastamasi kuollut?
No, jälkikäteen et voi palata takaisin korjaamaan asioita.
Et voi hyvittää mitään virhettä.
Ne jäätyvät aikaan.
Seurustelin Jonin kanssa, ja se oli välillä on, välillä off.
Christine sen sijaan oli vakaa ja ihana.
Eloisa, hyvin elinvoimainen tyttö.
Ja täynnä energiaa-
ja täynnä...
räiskyvyyttä ja iloa.
Nash on sanonut aika uskomattomasti,
että kun kävit tunnistamassa Christinen ruumiin,
et enää koskaan palannut ennallesi.
Hän on oikeassa. En palannutkaan.
Hän tuntuu painavan kovasti mieltäsi.
Miksi hän?
Rakastin häntä.
Christine Hinton oli todella kaunis tyttö, joka piti The Byrdsistä.
Christine ja minä päädyimme yhteen-
ja huomasimme itse asiassa välittävämme toisistamme.
Kirjassa Dyyni on sellainen kuin litania pelkoa vastaan.
"Pelko on mielen tappaja." Raivon luoja.
Hän kirjoitti sen minulle tähän kauniiseen lappuseen.
Kehystytin sen.
Hän teki kaikenlaista.
Ei ihastumisen kohdetta voi valita, etkä syytäkään.
Minulla on hänestä pari kuvaa, joissa hän hymyilee.
Niistä voi nähdä henkilön luonteen.
Hän oli todella eloisa tyttö.
Christine oli 21-vuotias. Vasta elämänsä alussa.
Hän meni viemään kissaa eläinlääkäriin, muttei palannut kotiin.
Kun joku kuolee...
Ei niin, että sairastuu ja ja sitten alkaa pitkä tuskainen prosessi.
KAKSI KUOLI LIIKENNEONNETTOMUUKSISSA
He kuolivat äkkiä.
Novaton onnettomuudessa kuoli Christine Gail Hinton, 21...
"Voi, hän joutui kolariin. Tule äkkiä."
Menet sairaalaan, ja henkilö on jo kuollut.
Itkin pitkän aikaa.
Vain koska en tiennyt, mitä muuta voisin tehdä.
Tiedätkö...
Ei ketään valmistella kohtaamaan kuolemaa.
Kuolema ei sovi puheenaiheeksi.
Kukaan ei puhu kuolemasta.
Jää vain se tyhjyys.
Näin...
Mennyttä. Se on kuin kankaan repeäminen.
Tyhjä paikka.
Jää iso reikä.
Sitä haluaa täyttää sen ja sitten...
Jos olet sellainen kuin minä, kidutat itseäsi.
"Olisinpa sanonut sen. Olisinpa tehnyt näin."
Se järisyttää maailmaasi.
Mitä haluat sanoa hänelle?
Olen pahoillani. Olisin voinut rakastaa sinua paremmin.
Olin Neilin kanssa ajelemassa hänen farmariautollaan.
4.5.1970
Kuulimme siitä radiosta, mutta emme voineet käsittää sitä.
4.5.1970
Kyynelkaasu alkoi asuntoloilta.
Kansalliskaarti nousi Taylor Hallin molemmilta puolilta.
Se pakotti nuoret pois asuntoloilta, ja yhtäkkiä kuulin heidän ampuvan.
Näin ihmisten kaatuvan maahan.
Kaartilaiset avasivat tulen opiskelijoita kohti-
tappaen neljä: kaksi miestä ja kaksi naista.
Kolmea ammuttiin rintaan ja yhtä päähän.
Tusina tai enemmän haavoittui,
jotkut luodeista ja jotkut pistimistä.
Opiskelijat vastustivat USA: n hyökkäystä Kamputseaan.
Näin sen koskettavan Neiliä. Kuin hän olisi saanut nyrkistä.
Crosby tuli mukanaan aikakauslehti,
jonka kansikuva oli Kent Staten verilöylystä.
Olin kuullut uutisista, mitä oli tapahtunut...
Mutta Crosbylla on aina kyky tuoda asioista olennainen esiin.
Se todella herätti minut.
Neil otti kitaransa ja laati laulun siinä minun edessäni.
Soitin Nashille ja sanoin: "Hanki studio. Heti."
Levy-yhtiömme johtaja, loistava mies nimeltä Ahmet Ertegun,
sanoi kaikille: "Tämän levyn on ilmestyttävä huomenna."
TINASOTILAAT JA NIXON TULEVAT
OLEMME VIHDOIN OMILLAMME
TÄNÄ KESÄNÄ KUULEN RUMMUTUKSEN
NELJÄ KUOLI OHIOSSA
Laulu tuntui heti oikealta.
Kuin se olisi kertonut siitä, miltä minusta tuntui.
Sen ansiosta minusta-
tuntui hyvältä, että saatoin puolustaa asioita, joihin uskoin.
Onnistuimme erinomaisesti olemaan trubaduureja tai sanansaattajia.
Ei helvetissä, emme mene!
Se sytytti koko maan liekkeihin.
EIVÄT VOI TAPPAA KAIKKIA
Kaikilla kampuksilla oli mielenosoituksia.
MONTAKO VIELÄ?
Tämä tyyppi, kersantti, vannoi, ettei laukaissut asettaan.
Luisti on takana juuri tässä. Tämä on automaattinen Colt .45.
Piippu on työntynyt eteen, koska luisti on takana.
Hylsy lentää, kun hän ampuu.
Hän vannoi, ettei laukaissut kertaakaan.
Juuri tuossa.
Kuvassa.
Ei joutunut oikeuteen. Kukaan ei edes yrittänyt sitä.
Hän.
Hän ja hän.
Tyhmiä pentuja.
Henkilö, joka antoi heille kovat ammukset,
kuuluisi edelleen vankilaan,
juuri nyt,
murhasta.
Tämä valehteleva kusipää.
"En laukaissut asettani!" Niinkö?
Hassua, että meillä on kuva siitä.
Usko on hyvästä.
Ei toiminut.
Vielä.
Mutta me yritämme.
En osannut käsitellä Christinen kuolemaa.
Olin heikossa kunnossa.
Melkoisen sekaisin.
Siellä kuulin tämän tarinan...
Olin juuri tehnyt Déjà Vu-albumin,
jota tehdessä monta kertaa päädyin itkemään lattialla.
Kymmenen minuuttia.
Monet ihmiset, varsinkin Nash,
olivat kanssani pitkiä aikoja, jotta minä en-
tekisi mitään tosi typerää ja antaisi periksi.
Asuin veneessäni Sausalitossa ja kävin Tamalpaisissa-
tietyssä paikassa-
itkemässä tuntikausia.
Minulla oli lauluja,
koska Déjà Vulle oli kelvannut vain kaksi lauluani.
Olin Wally Heiderin studiolla, koska siellä...
tunsin oloni turvalliseksi.
MUSIIKKITIETEILIJÄ
Tänään puhun levystä, jota ei voi lainkaan lokeroida.
Se syntyi tekijänsä tuskasta,
ja siitä väistämättä tuli "stoner classic".
If I Could Only Remember My Name.
Davidillä ei ollut suunnitelmaa.
ÄÄNITTÄJÄ
Se oli improvisointia. Hänellä oli ne laulut päässään.
Joitain hän oli kehitellyt jo The Byrdsin aikoihin.
Mutta hän ei ollut koskaan esittänyt kovin monelle.
Tuntui etuoikeutetulta saada kurkistaa siihen maailmaan, missä hän asui.
Se oli niin viaton, suunnittelematon,
"seuraa sydäntäsi" -tyyppinen kokemus-
kuin vain kuvitella saattaa.
Hän ei asettanut mitään sääntöjä.
"Tässä ovat biisini. Tee niille ihan mitä lystää."
Kuka ilmaantuikaan paikalle sinä iltana oli tekemässä levyä,
ja lauloin heille laulun.
Huoneessa oli läsnäoloa. Sen saattoi aistia.
Se oli leikkikehä.
Se oli hullu äänileikkikehä.
Jerry Garcia.
Hän tuli niin kuin: "Hei. Mitä sinä touhuat?"
Jos hänellä ja minulla oli kaksi kitaraa ja istuimme samassa huoneessa,
olimme onnellisia.
Hän tahtoi maanitella sen tapahtumaan-
mitä siihen vaadittiinkaan.
Jos olisi pitänyt nuolla nuotit lattiasta, hän olisi tehnyt sen.
Hän olisi tehnyt mitä vain.
Hän tiesi, että se oli tapahtumaisillaan aivan kuvan reunojen laidoilla,
ja hän tahtoi kutsua ne nuotit ulos.
"Tulkaahan, pikku sävelet. Tulkaa esiin."
Ja hän oli kaikkein...
puhtain musiikkimies.
Itse asiassa se alkaa...
Hän oli vain onnensa kukkuloilla kaikkien ystäviensä kanssa,
ja jopa Neil auttoi häntä tällä kummallisella levyllä.
Heidän osoittamansa ystävyys-
ja ystäviltä saamani tuki oli yksi elämäni parhaista asioista.
Se levy oli käännekohta.
BURNSVILLE, MINNESOTA
Sanotaan, että kun piikittää huumeita-
ensimmäistä kertaa,
elämäsi muuttuu, mitä tahansa sen jälkeen tuleekaan.
Niin.
Ystäväni, jonka nimi jääköön kertomatta, antoi minulle heroiinipiikin.
Ja...
Tosi hienoa.
Ensimmäinen tuntuu todella ihanalta.
Siksi se on niin tappavaa.
Yhtäkkiä mikään ei satu.
Tuntuu... ylevältä ja mahtavalta.
Vain ensimmäisellä kerralla.
Sen jälkeen yrität vain saavuttaa sen tunteen.
Yrität vain päästä sinne takaisin.
Etkä koskaan pääse takaisin.
Enää ikinä.
Riippuvuus ottaa komennon-
niin kuin tuli valtaa palavan rakennuksen.
Ja minä suistuin kokonaan raiteilta.
Se on erikoinen syöksykierre.
Sitä on vihainen itselleen, koska on mulkku,
joten vedät lisää huumeita, ja olet entistä mulkumpi ja vihaisempi.
Mikä on se huippuvaihe? Se vaihe, joka saa sinut palaamaan?
Sen tarkoitus ei ole kiihottaa. Se on turruttamista varten.
Ihmiset vetävät kovia huumeita, koska he eivät halua olla täällä.
He tahtovat vaimentaa kaiken heti paikalla.
He tahtovat elää enemmän unelmassaan.
Tai painajaisessaan.
Monet varoittivat minua.
Jotkut hänelle läheiset anelivat, etten menisi hänen lähelleen.
Olin jo saanut tartunnan. Olin jo lähtenyt tanssiin.
Kun näin hänen käyttävän huumeita, ajattelin: "Mitä tuo on?
Miksi se pelottaa kaikkia niin paljon? Anna minullekin. Katson, mitä se on.
Ehkä jos pääsen selville, voin vetää sinut kuiville."
Sitä oikeasti vain yritin tehdä.
Croz, ihmetteletkö koskaan, miksi olet vielä hengissä?
En tiedä.
Ei aavistustakaan.
Miksi minä?
Ajattele kaikkia kavereitani, jotka kuolivat.
Janis. Cass. Hendrix.
He olivat ystäviäni.
He kuolivat samasta syystä ja samalla tavalla.
Kuinka ihmeessä minä en?
Käytin samaa huumetta. Otin yliannostuksen.
Minut piti elvyttää pari kertaa. Miten ihmeessä en kuollut?
Jossain kohtaa huumeista tuli tärkeämpää kuin kukaan tai mikään,
musiikki mukaan lukien.
Petin kaverini, kun minusta tuli narkkari.
Vajosin viemäriin heidän edessään,
ja he näkivät bändin tuhoutuvan, koska en pystynyt hoitamaan hommiani.
Olin jo varautunut puheluun. "Kuulitko Davidista?"
Se olisi siinä. Hän olisi kuollut.
Sillä niin ei voi elää kärsimättä seurauksia.
Kerroinko jo siitä, kun Neil tarjosi ranchiaan raitistumiseen?
Hän oli vilpitön. Hän tahtoi auttaa minua.
Mitä sinä käytit?
Kokaiinia ja heroiinia.
Nash ja Jackson olivat tosi huolissaan. He yrittivät saada minua lopettamaan.
He järjestivät intervention.
Se oli melkoinen joukkokokous.
Jan oli yhtä huonossa kunnossa kuin hänkin. He olivat koukussa.
Ja haaste oli yrittää vakuuttaa heidät,
että heidän pitäisi oikeasti...
"Uskokaa nyt, olette törmäämässä seinään.
Teidän pitää lopettaa. Emme halua menettää teitä."
Se kesti koko yön.
Hän suostui menemään Scrippsiin, niin kuin sairaalaan.
Hän pysyi siellä päivän ja häipyi seuraavana päivänä.
Sen jälkeen he lakkasivat yrittämästä.
Hän sai tuomion huume-ja ampuma-aserikoksista 1983.
Sen jälkeen hänet on pidätetty muista huumerikoksista ja liikennepaosta.
Tuomioistuimet määräsivät hänet vierotukseen,
josta hän karkasi luvatta.
Siinä vaiheessa hänestä tuli lain edessä karkuri.
Oli vain päivien kysymys, koska kuvani pantaisiin postitoimiston seinään.
FBI: N ETSINTÄKUULUTUS
Pakenimme. Huumekauppias järjesti lentokoneen.
Yksimoottorisella lentokoneella.
Halki koko maan. Se kesti kolme päivää.
Tyyppi oli hyvä lentäjä. Hän oli kai hoitanut huumekuljetuksia.
Ja menin ja löysin...
veneeni.
Sillä ajattelin, että voisin palata koskettamaan koetinkiveäni.
Se jotenkin pelastaisi minut siltä, minkä tiesin olevan tulossa.
Menin veneelle, ja se oli surkeassa kunnossa.
Kukaan ei ollut pitänyt siitä huolta, koska en ollut maksanut siitä.
Makasin vain siellä, ja päivät kuluivat.
Ja annoin periksi.
Merkittävä hetki.
Sain kyydin paikalliseen FBI: n toimistoon.
Kävelin sisään. Hän kysyi: "Voinko auttaa?"
Sanoin: "Etsitte minua. Nimeni on David Crosby."
Hän vastasi:
"Menkää seinää vasten."
Edessäni on varmaankin vankeutta, mutta haluan selvittää sen-
ja palata tekemään musiikkia. En halua muuta.
Kun antauduin,
Jan D. palasi,
ja lääkäriystävämme järjesti hänet hoitolaitokseen Montereyssä.
Voitteko kommentoida meille?
Toivottakaa onnea.
Vankila oli kaksiteräinen miekka.
"Hei, rokkitähti, miltäs nyt tuntuu?
Varmaan haluaisit olla vapaana nussimassa ja kierimässä rahassa!
Kun menin vankilaan, olin lähes kuollut.
Pyrin eroon kahdesta voimakasta riippuvuutta aiheuttavasta,
todella hirveästä huumeesta, eikä ollut edes aspiriinia.
Olin menettänyt melkein kaiken.
Olin pohjalla, rahat tuhlattuina.
Vietin neljä kuukautta eristyksessä.
Siellä pannaan teräslaatikkoon ja ruokitaan oven kautta.
Sitten vankilassa heräsin sellissä,
muistin, kuka olin, ja aloin taas kirjoittaa.
Ja se oli paluun alku.
TEXASIN OSAVALTION VANKILA
"Compass" oli ensimmäinen kelvollinen laulu.
Kun pääsin vankilasta,
kiitin tuomaria, koska se sai minut eroon kovista huumeista.
Edessä on neljän vuoden ehdonalainen, johon kuuluvat säännölliset huumetestit.
- Oletko nyt täysin irti huumeista? - Olen.
Olen siitä iloinen.
Ensimmäinen keikka oli pienellä texasilaisella klubilla.
Hän ei ollut ikinä ennen esiintynyt ilman huumeita.
Herra David Crosby!
Tuntuu mahtavalta!
Jan D., Jumala häntä siunatkoon,
hän odotti.
Kun pääsin pois vankilasta,
meillä oli tuomarin määräys olla tapaamatta toisiamme.
Kielto nähdä minua.
Mutta sitten tavoitimme tuomarin ja pyysimme: "Hei, pyydämme.
Vapauduin vankilasta, olen raitis ja aion pysyäkin raittiina.
Jan on raitis ja käy kokouksissa, ja haluaisimme mennä naimisiin."
Hän oli reilu tyyppi ja antoi luvan.
Jan rakastaa minulla tavoilla, joilla en rakastanut itseäni,
ja hän opetti minut rakastamaan itseäni.
Hän opetti minulle paljon rakastamisesta. Piste.
Tämä laulu...
PORTLAND, MAINE
...jos tiedätte, kuka on kuka,
niin tämä laulu kertoo ensimmäisestä niistä monista kerroista,
kun CSNY hajosi.
CSN:ää ja CSNY: tä piti kasassa Nashin ja minun tiivis yhteys,
koska osaamme laulaa niin hyvin yhteen.
Nash ja minä olemme lyömättömiä lauluparina.
Everly Brothers. Indigo Girls. Muutamia muita, ei monia.
Kiertänyt mä olen
Maailmaa
Etsien
Etsien sitä naistyttöä
Ken tietää, että rakkaus voi kestää
Ja tiedät sen kestävän
Hyvät naiset ja herrat, Crosby, Stills and Nash.
ROCK AND ROLL HALL OF FAME-JÄSENYYS
Minulla menee aika hyvin kaveriksi, jonka piti kuolla vuosia sitten.
Haluan kiittää vieressäni seisovaa kahta miestä,
koska he ovat olleet minulle veljiä.
Pysyneet rinnallani hyvinä ja huonoina aikoina.
He ovat odottaneet ja auttaneet.
Joskus itkeneet.
Joskus kironneet minulle.
Mutta he ovat olleet veljiäni loppuun saakka.
Ilman heitä en olisi voinut tehdä musiikkia.
Rakastan heitä valtavasti.
Kiitän teitä molempia.
Olemme tehneet hyvää musiikkia, ja olen kiitollinen joka hetkestä.
Minusta CSNY on täysin eri bändi kuin CSN,
täysin erilainen,
ja ansaitsisi muuten päästä Rock and Roll Hall of Fameen erikseen.
Minun pitäisi päästä sinne kolmannen kerran,
vain jotta Clapton kadehtisi.
Me pidimme toisistamme, kun aloimme soittaa,
ja olimme innoissamme toistemme lauluista.
Alussa jäsenet pitävät toisistaan, ja kaikki on upeaa ja jännittävää,
mutta 40 vuotta myöhemmin-
vain pannaan savukone päälle ja esitetään hitit.
FARM AID-HYVÄNTEKEVÄISYYSSHOW
Melkein
Leikkasin tukkani
Päädyimme tilanteeseen, jossa emme pitäneet toisistamme,
kuljimme eri busseilla.
Kilpailimme koko ajan.
Jos esittelin jonkun uuden oudon laulun, he eivät halunneet opetella sitä.
Olemme olleet ilkeitä toisillemme. Olemme loukanneet toisiamme.
Olemme tehneet toisillemme kamalia asioita.
Jokainen bändissä, monia kertoja.
Minä varmaankin enemmän kuin kukaan muu.
Minun suurin typeryyteni on suuttuminen.
Et kysynyt, mutta kerroin itse.
Suurin virheeni on suuttuminen.
Kun adrenaliini virtaa elimistööni, minusta tulee välittömästi kusipää.
- Mitä sinä siitä saat? - En mitään. Siinä ei ole mitään hyvää.
Ei mielihyvää, ei nautintoa. Ei mitään, paitsi...
Kun adrenaliini saa vallan, olet...
sen pihdeissä,
ja sanot ja teet hirveitä asioita.
Auoin päätäni Neilin tyttöystävästä.
En tajunnut, että hän panisi sen nettiin. Luulin haastattelun päättyneen.
Neil suuttui minulle eikä halua työskennellä kanssani.
"Ei koskaan CSNY: tä enää!"
Joten haaveeni paluustanne yhteen ja Déjà Vu: n esityksestä...
- Se ei toteudu koskaan. - Eikö koskaan?
Jos teet virheen, se on korjattava saman tien.
Ei olisi pitänyt sanoa niin. Pyysin anteeksi, mutta ei se auttanut.
Se vain meni sitä myöten pieleen.
Mieleeni jäänyt Graham-
on kanssani lavalla Skandinaviassa, Norjassa tai jossain,
ja hän karjuu minulle-
päin naamaani, näin läheltä, sylki naamaani roiskuen,
ja hän karjuu: "Etkö todella tajua? Et merkitse minulle enää mitään!
Vihaan sinua!
Haista vittu!"
Sylki.
Tönii rintaan.
Lavalla ja yleisön edessä.
Hän oli sillä kiertueella, nousi lavalle eikä katsonut minua.
OSLO, NORJA
Koko illan hän lauloi Stillsiin päin ja oli kuin en olisi edes paikalla.
Halusin aina kaveria tai veljeä, jotain niin kuin...
kumppania.
JOULUKUUSEN SYTYTTÄMINEN
On iloni esitellä kaksinkertaiset Rock and Roll Hall of Famen jäsenet-
David Crosby, Stephen Stills ja Graham Nash.
Lauloimme Valkoisen talon joulukuusen sytyttämisjuhlissa.
Jouluyö
Juhlayö
Paimenilla
Yksin työ...
Olimme vitun surkeita.
Ja vaatii pokkaa sanoa:
"No niin, se on kuollut.
Älä potki ruumista.
Älä liikuta sen suuta naruilla.
Anna sen olla. Anna sen kuolla kunniallisesti.
Siirry seuraavaan hommaan."
Olkoon suosio suur'
Hyvää joulua kaikille.
On surullista, että viimeinen CSN: n laulu oli "Jouluyö, juhlayö".
Hän repi CSN: n ja CSNY: n sydämen irti muutamassa kuukaudessa.
Siitä "Encore" kertoo. Kirjoitin sen David Crosbylle.
Laulu kysyy, kuka sinä olet.
Kuka olet, kun et ole enää kuuluisa?
Kuka olet valojen sammuttua ja yleisön lähdettyä?
Oletko kunniallinen ihminen?
Vai joku vitun kusipää? Kuka sinä olet?
Kiitos.
Tässä puhut vuonna 1974.
Tämä on ensimmäinen haastattelumme, jonka teimme.
CAMERON CROWE HAASTATTELEE DAVID CROSBYÄ
Isäni on 74. Hän sanoo, että pitkällä tähtäimellä kaikki on turhaa.
Raha, kunnia, maine, mimmit.
Hän sanoo, että vain ystävillä on merkitystä.
Kaikki muu on turhaa paskaa.
Keksin tuon omasta päästäni.
Syy, miksi keksin sen on, että isälläni ei ollut ystäviä.
Kommentoiko hän koskaan lausetta?
- Joten tavallaan puhuit itsellesi? - Joo.
- Lainaten valheellisesti isääsi. - Niin.
Mitä ystävillesi tapahtui?
Se on tosi rankkaa.
Minun täytyy miettiä sitä asiayhteydessä.
Minulla on edelleen ystäviä, mutta...
Tärkeät tyypit, joiden kanssa tein musiikkia, eivät puhu minulle.
Ei kukaan heistä.
Voi olla vahinko, että joku heistä vihaa pokkaani.
McGuinn, Nash, Neil, ja Stephen-
kaikki oikeasti inhoavat minua.
Tosissaan.
Olet sanonut: "David repi sielun pois Crosby, Stills ja Nashistä."
- No, joo... - Et kai enää tunne niin.
Sitä tulee vihaisena sanottua asioita, ja sitten yrittää perua niitä,
ja joskus se ei onnistu, koska sanat ovat hyvin voimakkaita.
En ole puhunut Davidin kanssa kahteen vuoteen.
Sitä ennen puhuin hänen kanssaan melkein joka päivä 45 vuoden ajan.
Se on surullista. Enkä oikein tiedä, kuinka perua se.
Ehkä se kaikki vain...
Jos emme koskaan soittaisi nuottiakaan,
CSN-tai CSNY-yhtyeenä, mitä saimmekaan aikaan.
Toden totta, melkoinen ura.
- Todella. - Lisää on vielä jäljellä.
- Aina on. - Joten mistä sitä tietää.
Tiedän. Mistä sitä tietää...
Mitä tulee mieleen sanoista "voi kunpa voisin pyyhkiä sen pois"?
Kun kuuntelen, mitä sanoit Neilistä, esimerkiksi.
En ole vihainen Neilille.
- Neil on vihainen minulle. - Ymmärrän.
Mutta jos puhutaan tilanteen parantamisesta...
mikset vain menisi koputtamaan hänen oveaan?
Koska en edes tiedä, missä hänen ovensa on.
Mutta yksi juttu, mitä voin tehdä, on tehdä musiikkia itsekseni.
Joten yritän kovasti tehdä sitä.
- Todistaakseni itsellesi... - Että en ole paskankaan väärti.
ALBANY, NEW YORK
En voi vain antaa periksi.
Laitan sinut kaiuttimeen.
No niin. Rakastan sinua, Jan Crosby.
Minäkin sinua.
Kulta, minä olen niin kaukana.
Olen vain niin väsynyt, uuvuksissa.
8 stenttiä sydämessä.
Niin paljon kuin voi laittaa.
Enempää ei mahdu.
Sydänkohtaus...
joskus muutaman vuoden sisällä.
Haukkasin liian ison palan.
En pysty tekemään viittä keikkaa peräkkäin.
Joten menetin ääneni ja jouduin perumaan muutaman.
Se on rankkaa.
- Kiitos, kultaseni. - Ole hyvä.
Onpa tuo puu kaunis. Ihastuin täällä ensiksi puihin.
Kaikkiin näihin puihin.
Ne ovat ihania.
Näen maailman ja mitä on meneillään, mutta en oikeastaan keskity siihen.
Voin myöntää sinulle, että...
mitä tapahtuukaan, se on rankkaa.
Saatan vain hävitä.
Anteeksi, että sanon sen kameralla, mutta en tiedä,
kuinka voin hengittää hänen lähdettyään.
Haluan olla rakastava kaveri.
Siksi taistelen. Sitä haluan olla. Se haluan olla.
Minusta on mukavaa rakastaa lapsiani, vaimoani, koiriani-
ja musiikkiani. Pidän siitä tunteesta.
Ainakin minulla on tarpeeksi sisua olla rehellinen.
- Juuri nyt. - Siitä tässä on kyse.
Ehkä. Ehkä huijasin sinut siihen. Ehkä tämä oli vain nerokas suunnitelma.
Pitäisi voida sanoa hyvästit ja kertoa, mitä he sinulle merkitsivät.
PARIN VIIKON PÄÄSTÄ CROSBY LÄHTI NEW YORKIIN-
JA LEVYTTI KOKONAISEN ALBUMIN NUORIEN MUUSIKOIDEN KANSSA...
Se on loppu.
Tekstityksen käännös: Petri Kaivanto